8 

Mannlighet og forståelse 

Mannlighet og forståelse 

9 

Runa Haukaa og Øystein Gullvåg Holter: 
Mannlighet som vitenskap (1990)
Merk; optisk lesning (OCR), feil kan gjenstå (2008).

Innledning 
F
oredragene og kommentarene i denne rapporten viser hvordan forholdet mellom mannlighet og forståelse ble tatt opp på konferansen. De viser også at emnet er nytt og at det på et vis bare såvidt ble berørt. Konferansen viste at interessen er stor ikke bare for spørsmålet om ' mannlighet og forståelsesesformer, men også mer generelt for debatt om hvordan det er å være menn og forskere, hvordan menn forbinder sine faglige og personlige liv, hvordan de behandler hverandre, og deres forhold til kvinner i forskningsverdenen. Innleggene reflekterer dette. Denne emnemessige spredningen var antakelig uungåelig i en første fase, og den viser først og fremst interessen for nytenkning blant en økende andel menn. 
I denne artikkelen skal vi konsentrere oss om konferansens hovedemne, og se på sammenhenger mellom mannlighet og bestemte typer forståelse. Dette gjør vi i lys av en lang tradisjon der menn i forskning ikke har sett kritisk på sambandet mellom deres egen mannlige posisjon og deres syn på metoder, teorier og forståelsesrammer. Menn har tradisjonelt sett seg selv som nøytrale og objektive, mens kvinner var særegne og kjønnete. Denne tradisjonen eksisterer fortsatt. Det er kvinneforskningen og ikke den etablerte mannlige forskningen som hittil har problematisert menns kjønnete forståelse. FØrst nylig har det i Norge og i endel andre land vokst fram forskningsmiljøer blant menn som setter et kritisk perspektiv på mannsdominans sentralt i sin forskning. Innleggene i denne rapporten gir et inntrykk av hvordan dette skjer. 
Et markant trekk ved mange av innleggene er at mannligheten blir synliggjort i forhold til kvinner og innen typiske kvinneområder. Vi møter menn i forhold til husarbeid og barneomsorg; litterære portretter av menns vennskap og forhold til kvinner; menns vold mot kvinner, og den 'harde' pater familias sett i lys av søkingen etter en mykere mannlighet. 
Menn og mannlighet innen de tradisjonelle mannsområdene - i krig, i storpolitikk, i næringslivets topposisjoner, blant' gutta på gølvet' , og ikke minst, menn som forskere, vitenskapsmenn og premissleverandører - alt dette er mindre synlig. Kanskje kan vi snakke om en allmen mannlighet som i liten grad blir grepet, og som også bare sjelden kommer fram i diskusjonen om menn og mannsroller generelt. I stedet møter vi mann- 

ligheten som relieff mot det kvinnelige, eller som det uvanlige og problematiske på et kvinnelig område. 
Bakgrunnen for dette kan være at "det allmene" i mannligheten har en så bred gjenklang i samfunnsforholdene forøvrig at den knapt er hørbar i seg selv. Det allmene i samfunnet er på mange måter det mannlige. Menns bevissthet framtrer som den allminnelige bevissthet og menns faktiske posisjon som den normale og viktige posisjon. Det mannlige kan derfor vanskelig gripes som noe særegent. Det tilhører det vi ut fra Habermas kan kalle livshorisonten, den uuttalte bakgrunnen som vi handler og tenker ut fra, men som ikke problematiseres, ikke tematiseres. 
Både kvinner og menn bærer med seg denne livshorisonten, og nettopp fordi den vanskelig kan tematiseres, kan den heller ikke kategoriseres, for eksempel som mannlig eller kvinnelig, eller forstås på vanlig måte gjennom abstraksjon fra det særegne. Det er dette særegne som mangler. 
Mot denne konturløse allmene mannligheten blir "mannen" synlig i sin særegenhet, for eksempel når han forviller seg inn på kvinners område, eller rett og slett som et særegent individ, hevet over det allment-mannlige. Innen mannsforskning og mer generelt i debatten om menn er det også ofte slik at den mannligheten som blir synlig, er "den tradisjonelle mannen", en figur som framstår som spesiell i forhold til det som nå er allminnelig. Denne tradisjonelle figuren har samme funksjon som 'fortida' i moderniteten (jfr. Jørgen Lorentzens artikkel i denne rapporten); han er passert av 'utviklingen', og hans rolle er hverken passende eller tjenlig - heller ikke fra et maktsynspunkt. Den tradisjonelle mannen har samtidig den underlige egenskap at han framtrer som representant for noe konkret, mens hans moderne og allment-mannlige skygge ikke gjør det. Om nå "mannlighet" i et økonomisk samfunn handler om økonomi, og dermed om noe allment og verdimessig - så blir dette likevel bare en skygge i bakgrunnen, til fordel for en bruksverdi-definert mannlighet, en bestemt type trekk eller egenskaper som sies å befinne seg i "den tradisjonelle mannen". Noe av det samme skjer i oppmerksomheten omkring de spesielle utslagene av mennsmaktposisjon; det er de få menn som begår voldtekt som kommer i fokus, og ikke den allmene mannligheten som skaper et grunnlag for "lyst" til å voldta. 
Det ligger nær å anta at den vitenskapelige forståelsen vanskelig kan . synliggjøre sin egen mannlighet, nettopp fordi den så nært er vevd inn i det ukjente landskapet som vitenskapelige fenomener gjøres kjent på bakgrunn av. Det finnes riktignok mange vinkler å .ta opp mannlig 

10 
Mannlighet og forståelse 
Mannlighet og forståelse 
11 

et foraktet fag, var den greske bystaten i kvalitativt høyere grad enn tidligere statsformasjoner basert på privatøkonomiske bånd. 
Denne dobbelte stillingen ga mennene to ulike synssett. Dels var deres syn direkte preget av samfunnsordningen omkring dem, som dannet modell for andre forhold. Aristoteles' begreper om naturen og det naturlige (fysio og fysikos) er et eksempel (Aristoteles 1977). Denne "vertikale" synsmåten var ikke historisk ny, selv om den nå fikk en ny systematikk. Det nye var det "horrisontale" aspektet ved tenkningen, noe grekerne selv avledet fra "undring" overfor omverdenen, og som vi kanskje kan kalle den spekulative tanke. Dette var en tenkningsprosess som skjedde i større relativ uavhengighet av samfunnets konkrete ordning og rådende interesser. Husserl kaller det en "teoretisk attityd", og hevder at den var preget av et krav på absolutt sannhet, på universalitet framfor særegenhet, og på en opphevelse av denne verdens forgjengelige og begrensete bruksverdier. Den skaper sannhet som "ikke kan brukes opp, som er udødelig" (Husserl 1965). Husserls adjektiver passer også 
-- ------ 
..,-- 
~ It 
	~~~ 	~-~, 

I / 
1.----_. 
, , 
~ 
vitenskapelig forståelse fra. Spørsmålet om vitenskapelig forståelse er også et spørsmål om hva som skiller vitenskap fra ideologi, religion og tradisjon; hva vitenskap er for noe; de særegne formene for virlcelighetstolkning i vitenskap. Mange av disse spørsmålene vil forbli ubesvart i det følgende. Vi skal konsentrere oss om å gi noen begrunnelser for at vitenskapelig forståelse kan sees som mannlig forståelse. Vi gjør dette dels ved å fremheve at filosofien og de vitenskapelige forståelseformene i vår kultur utviklet seg i og fra de frie menns domene, og dels ved å bruke den verdiformsanalytiske forskningstradisjonen som utgangspunkt. 

De vitenskapelige forståelsesformenes opprinnelse 
en moderne vitenskapens praksis er historisk praksis, og den har røtter langt tilbake: i presteskapene i den tidlige antikken, i gresk 
filosofi, i romersk rett, blant kirkens skolastikere og til sist, som gjenfødelse, blant renessansens nyskapere og kapitalismens oppgangsmenn. 
Den greske bystatens historie viser hvordan filosofien utviklet seg i menns verden, men også i en forstand fra menns verden. Filosofi var de frie mennenes sfære, og blant dem først og fremst de eldre, som initierte dialog. Disse mennene hadde ulike relasjoner til andre menn, men deres forhold til andre frie menn var alle i prinsipp likeverdige, og deres forhold til alle andre grupper i befolkningen var i prinsipp ulikeverdige. 
Relasjonene mellom de frie mennene var særegne eller "ideo-grafiske" innen rammene skapt av en kollektiv (demokratisk) eller individuell (tyrannisk) dominansordning. Slik var forholdene i praksis også ofte mellom den dominerende gruppen og dominerte grupper - mann og kvinne, fri og slave - om vi ser på hva som skjedde innenfor rammen av underordningsforholdet. 
Mennene i den greske bystaten forholdt seg til verden dels som en herskerklasse som så resten av verden ovenfra - kvinner, slaver, barbarer. Men mer enn noen tidligere herskerklasse forholdt de seg også til omverdenen gjennom økonomiske relasjoner. Selv om handel fortsatt var 

1--'" ~ 	_ 
\ 
\ 
\ 

'" '" 
~. 
h 
{, 
, 

. "'-"'~~ / '/ / 
/ 
,,// 
	
" 
~"'" 
\ 
\ 
--- 
	
D

12 

Mannlighet og forståelse 

Mannlighet og forståelse 

13 

for den nye økonomiske realiteten i bystaten, og vi skal i det følgende ta opp denne sammenhengen. 
All spekulasjon består av 'hva om…'-eksperimenter der det, i prinsipp, skjer en likesetting av noe kjent og noe ukjent. Derigjennom blir det ukjente en del i det kjentes landskap, slik at X aldri bare blir 'oppdaget' uten samtidig også i større eller mindre grad å bli omskapt, gjort til X-for-oss, et samfunnsmessig fenomen. 
Marx mente at Aristoteles drev sin spekulative tanke til å erkjenne deler av samfunnets økonomiske grunnlag, dvs. verdiformene. Et stykke på vei gjennomskuet han den enkle verdiformen (der en vare stilles lik en annen vare), fordi markedsrelasjoner ga ham anledning til det. Samtidig ble Aristoteles hindret av dominansordningen i samfunnet. Han ville etter Marx' syn ha kommet lenger dersom verdiformene hadde vært lengre utviklet, forbi slavearbeid (som eierne så som naturprosess), og inn i en avhengighetsform som i større grad gjorde arbeid til en abstrakt menneskelig likhet. Demokrati, likhetsforestillinger og vitenskap er alt sammen tvunnet sammen med utviklingen av verdiformene, fra det enkle byttet fram til kapital, i Marx' tenkning. 
Den greske filosofien kan sees som et gjennombrudd for de tenkningsformer som senere har vært knyttet til vitenskap i vår kulturtradisjon, Antakelig kan dette gjennombruddet i stor grad tilskrives framveksten av bytterelasjoner, åpne markeder, kommersielt slaveri og pengesystem i Hellas, slik det har vært hevdet både av Marx og av nyere sosiologer og historikere, som Thompson (1972). 
Forståelsesform og økonomisk form 
V
i skal bruke den verdiformsanalytiske forskningstradisjonen som denne typen analyser tilhører som utgangspunkt for spørsmålet om mannlighet og vitenskapelig forståelse. Bakgrunnen for dette er at den verdifonnsanalytiske retningen mer enn de fleste andre vitenskapsteoretiske retninger forsøker å lokalisere tenkningsformer i bestemte, historiske samfunnsforhold, samtidig som den forsøker å unngå å havne i mekanisk materialisme. To eksempler på dette er Alfred Sohn-Rethels analyse av sammenhengen mellom Kants filosofi og kapitalistisk rasjo- 

nalitet (Sohn-RetheI1975), og Hans-Jørgen Schanz' analyse av sammenhengen mellom av framveksten av ideologien om mennesket som behovsvesen og frarøvelsen av småprodusentenes produksjonsmidler i den tidlige kapitalismen (Schanz 1981). 
Kvalitativt ulike sosiale former er et sentralt tema i denne tradisjonen, og derved nærmer den seg historisk reflekterte sosiologiske retninger, som Simmel. Verdiformsanalysen avviser allmene, overhistoriske forestillinger om bevissthet og materie, og derunder troen på at bevisstheten "reflekterer" materialiteten eller vice versa (Ruben 1979). Formbegrepet er på et vis overordnet innholdet; det er arten av sosial form som gir det konkrete dets konkrethet for oss. [kursivert av øgh 2008]. 
Standpunktene [i formanalysen] er mer hegelianske enn vanlig er i marxistisk leir, med forbindelser blant annet til fenomenologi og gestaltteori. Alle kategorier er historiske, og de må gjøres bevisst historiske først og fremst gjennom kritisk analyse av den herskende sosioøkonomiske ordningen og dens krav på universalitet i forskerens tenkning. 
”Rasjonalitet" blir derfor satt i samband med marlcedet og byttehandelen som sosiale institusjoner. Rasjonalitet er forholdet mellom to mengder, om vi skal bruke ordet i dets egentlige mening. Vi ser nå bort fra en type diskurs der "rasjonalitet" omhandler sunn fornuft i sin brede alminnelighet. Opprinnelsen er ratio, som etymologisk avledes fra latinsk reri, med betydning omlag 'rekne, telle, tenke'. 
Avgjørende her er å se at en abstrakt mengde og et konkret fenomen, ting eller forhold, ikke på noen måte er en og samme sak. I den abstrakte mengden har det konkrete allerede gjennomgått to forvandlingsprosesser. Det har blitt stilt likt noe felles tredje, noe som også en rekke andre konkrete stilles likt, et mengdemål. Her skjer en kvalitativ likesetting. På grunnlag av den følger en neste prosess der det konkrete blir kvantitativt bestemt i sin nye kvalitet, som gjør dette uryddige konkrete målelig, geometrisk, saklig. 
Når vi bytter A mot B, gjør vi i prinsipp A og B til bestemte kvantiteter som inngår i en felles kvalitet f. eks. C. Vi uttrykker at de er sosialt identiske ved å bytte den ene mot den andre. Sosial syntese er Sohn-Rethels uttrykk for denne felles kvaliteten; dvs. det som gjør samfunnsrmedlemmenes bidrag sosiale, "for-andre" og ikke bare "i-seg" eller "for·den enkelte". Hans påstand er at arten av sosiale syntese endrer seg kvalitativt ut fra hva slags reelle former for arbeidsorganisasjon og distribusjon som preger samfunnet. 

14 . 

Mannlighet og forståelse 

Mannlighet og forståelse 

15 

Kvalitativt ulike sosiale former er et hovedpunkt for denne tradisjonen, på samme vis som hos en del-sosiologer, som Simmel. Formbegrepet er på et vis overordnet innhold, det konkrete; kvaliteten av den sosiale formen gir det konkrete dets konkrethet for oss. Standpunktene her er mer hegelianske enn vanlig er i marxistisk leir og nærmer seg mange sosiologiske og psykologiske retninger så som fenomenologi og gestaltteori. 
Sohn-Rethel og andre verdiformsanalytisk orienterte forskere har argumentert for at rasjonalitet er indre forbundet med pengefonnen og først blir dominerende når den blir dominerende, dvs. i kapitalismens epoke. Dette fordi proporsjons-tenkning forutsetter proporsjons-handling, dvs, handel; den vitenskapelige abstraksjonen i tanken forutsetter et samfunn der det konkrete allerede blir abstrahert, stilt likt noe felles tredje som det restløst inngår i. Dette felles tredje er den allmene ekvivalenten, som, utvikler seg fra konkrete byttemidler, til pengevarer, penger, og til kapital eller "selvforøkende arbeidsslukende verdi". Den logisk-rasjonelle tenkningens tvang er, om vi skal følge dette sporet, en del av det tekniskøkonomiske systemets "umettelighet", slik Lysgaard (1967) beskrev det. 
Det er problemer med det verdiformsanalytiske resonnementet som vi her ikke kan gå nærmere inn på, blant annet ved at formlikhet og samtidighet brukes som bevis på sammenheng (Kapferer 1980). Vi vil hevde at den tingliggjøringen som marxister og verdiformsanalytikeme selv har vært så opptatt av å kritisere, likevel slår gjennom i resonnementene, fordi kjønn er retusjert i analysen. Er ikke jakten på sosial syntese, eller mer generelt jakten på det "sosiale lim" som holder samfunnet sammen, et typisk mannlig prosjekt, knyttet til isolasjon fra omsorgsforhold? Subjektet i analysen blir ikke de faktiske subjektene, så som de greske filosofene - men ytre forhold, først og fremst bytterelasjoner, verdi og kapital. Aristoteles har vært beskrevet fra alle mulige vinkler, men såvidt vi vet finnes det ingen inngående analyse av hva det betydde at det var en mann som var opphav til aristotelisk tenkning. 

Det økonomiske som det mannlige 
E
ttersom begge kjønn kan drive handel, tjene penger OSV. kan det i første omgang virke søkt å påstå at økonomi og mannlighet er indre forbundet. Annerledes stiller det seg om vi ser mer prinsippielt på betydningen av "økonomi". Vi tenker da på økonomi i betydningen markedsrettet virksomhet, og ikke i en mer allmen og formalistisk betydning. 
Markedet er basert på avhendelse og tilegnelse. Resultater av aktiviteter er i prinsipp fremmede - resultatene skal kunne sirkulere fritt, uten videre tilknytning til de som opprinnelig skapte dem. Markedet er preget av et mest mulig fullstendig brudd mellom arbeid og eiendom, til forskjell fra de fleste byttefonner i ikke-markedsmessige småsamfunn. 
Denne typen brudd og fremmedgjøring som er bygd inn i markedet som institusjon er ikke nøytral i forhold til de aktivitetene som utføres i samfunnet. I motsetning til hva de fleste marxister og økonomer tror, behandler markedet slett ikke alt arbeid likt. Markedets brudd og fremmedgjøring kan overhodet ikke gjennomføres overfor de aktivitetene folk utfører overfor seg selv (vi kan få symbolske markedsforhold til oss selv, men det ender der). Det kan vanskelig gjennomføres overfor aktiviteter som gir resultater direkte hos andre mennesker. Faktisk er det bare en type aktivitet som er egnet for formidling gjennom markedet - nemlig aktivitet som skaper ytre objekter eller på en eller annen måte påvirker den ytre naturen. 
I den greske bystaten ble slaver solgt, og det fantes sikkert også ett og annet tilfelle av at den som selv hadde utført omsorgsarbeid, overfor en annen person selv solgte vedkommende - selv om en slik ordning aldri har vært dominerende hverken her eller i noe annet samfunn. Vi hevder at aktivitet som gir evner hos andre som resultat, vanskelig kan formidles gjennom markedet - ikke at det er umulig. 
Dette gjelder antakelig særlig de typer indre-objektiverende aktiviter kvinner står for, så som barneomsorg. Vi kan si at markedsdeltakelse i tendens forutsetter barnløshet; folk som bruker mesteparten av sin tid på barn har aldri vært "sterke" markedsdeltakere. Kvinner har i mye større grad enn menn rettet sin aktivitet mot barn og mot andre mennesker, og historiske kilder tyder på at dette går svært langt tilbake i vår kulturtra- 

16 

Mannlighet og forståelse 

Mannlighet og forståelse 

17 

disjon, lengre tilbake enn "patriarkatet" eller menns gjennomgående samfunnsmessige forrang. Den økonomiske realiteten har i alle senere epoker favorisert menn og tendert mot å ekskludere kvinner. Det samme gjelder den dominerende forståelsesformen i denne realiteten. Vi kan derfor hevde at den vitenskapelige tenkemåten tendensielt forutsetter barnløshet i betydningen fritakelse fra omsorgsarbeid. 
Vi avviser derfor en av de mest veletablerte forutsetninger for den rasjonelle og spekulative tanke, nemlig at den intet kjønn har, og hevder i stedet at vitenskapelig forståelse er knyttet til mannlighet gjennom markedets og verdiformenes logikk. Det er den som danner basis for våre oppfatninger av "det rasjonelle", og derfor også basis for oppfatningen av kvinner, barn, eller følelser som "irrasjonelle" . Ut fra en slik mer presis deftnisjon av rasjonalitet og rasjonalitetens hva-om-spekulasjon, der en markedsrnessig like setting gjennomføres i tanken, er vi også skeptiske til troen på andre tasjonalitetsformer, som om rasjonalitet i seg selv var noe nøytralt som kunne fylles med et helt annet innhold - for eksempel omsorg. Omsorgs-rasjonalitet må eventuelt bety å 'rekne, telle, tenke' om omsorg; begrepet er en selvmotsigelse ut fra de fleste definisjoner av omsorg. 
Prestasjon og heltmodighet· 
U
t fra denne analysen er det ingen tilfeldighet at den vitenskapelige scenen i så stor grad har vært forbeholdt menn, og vi ser også hvorfor mennenes mannlighet tilsynelatende blir et irrelevant spørsmål. Den samhandlingen som danner forståelsesformens reelle matrise synes å være kjønnsnøytral, på samme vis som penger. 
Vitenskapens scene har vært og er en 'prestasjonsscene' i sosial-psykologiske termer, en 'heltmodighet' som er assosiert med mannlighet. Vitenskapelig praksis innebærerer særegne former for dominans både over en selv og andre, som i første rekke er hentet fra menns verden og ikke kvinners. 
Dette og andre trekk ved det vitenskapelige landskapet er derfor heller ikke tilfeldigheter, og ei heller bunner de bare i at feltet har vært dominert av menn. Kanskje kan vi heller si det slik at den mannlige posisjonen 

skinner gjennom, bak det tilsynelatende nøytrale, den økonomisk-rasjonelle kjernen i den vitenskapelige tenkemåten. 
I forskerens syn blir vitenskapens landskap todelt, slik at hver del får et slags implisitt kjønn. Det kjente blir det mannlige, det penetrerende, det som borrer seg inn i det ukjente. I følge en velkjent mytologi vandrer vitenskapsmennene inn mot hjertet av det uoppdagete, som Livingstone i den mørke og fuktige jungelen (Macey 1988). Forskerne sprer lys, sannhet, rasjonalitet. Det de møter er jomfrunalsk, uberørt; men også truende, oppslukende og kaotisk. Slike bilder passer tilsynelatende ikke inn i vår argumentasjon; her møter vi varianter av kvinnelighet og ikke det allment-mannlige. Men nettopp ved uvergerlig å bevege seg i retning av det kvinnelige i sine metaforer for sin egen motpol, det ukjente, det man ennå ikke behersker, viser den vitenskapelige forståelsesformen sin egen mannlige karakter. 
Vitenskapelighet som tvetydighet 
S
amtidig er det grunn til å framheve at forskning er tvetydig virksomhet. Dette er et velkjent tema i teorier om ideologikritikk og kommunikasjon, men her mener vi "tvetydig" på en spesiell måte, i forhold til mannlighet, som en port mennene både går ut av og inn i. Forskning er tvetydig for menn, fordi den både fjerner og styrker deres mannlighet. 
Her vil vi trekke tråden tilbake til argumentet om den særegne eller synlige mannligheten - kontra en mannlig allmenhet som er usynlig fordi den utgjør erkjenneisens horisont. Når menn virker som forskere, eller driver vitenskapelig arbeid, går de utenfor det eksplisitte kjønnssystemets grenser. "Kjønnssystemet" kan i vår sammenheng defineres som samhandling der mannlighet og kvinnelighet får konkret, særegen betydning, så som i kjærlighetsforhold, i familien, eller i krangelen om husarbeidet. I motsetning til dette har kjønn ingen slik umiddelbar betydning i vitenskap, iallfall ikke i den grad det vitenskapelige systemet unngår 'korrumpsjon' fra andre systemer. 
Mennene går derfor ut av den særegne mannligheten, der det er en umiddelbar forbindelse mellom mannens kjønnskjennetegn og den so- 

18 

Mannlighet og forståelse 

Mannlighet og forståelse 

19 

siale samhandlingen - og samtidig inn i en ny fonn for 'nøytralisert' mannlighet. Med dette går mennene inn i det som i det markedsdominerte samfunnet på mange måter er den virkelige mannligheten, den som er s~funnsmessig knyttet til dominans, nettopp fordi den er nøytral og økonomisk-saklig i et samfunn der den økonomiske realiteten er den herskende realiteten. Her er mannens forbindelse til "seg selv som mann" skåret over, samtidig som hans prestasjoner på den vitenskapelige scenen underlig gang på gang viser seg å styrke hans mannlighet, mens hans nederlag svekker den. 
I forhold til vitenskapens ideal har mannen likevel det faktiske problem at han er mann. Dette problemet blir merkbart når det "kjønnsnøytrale" i vitenskapen utsettes for kritikk fra kvinner. Det mannlige i det allmene dempes når mannligheten synliggjøres i menns vitenskapelige sammenslutning, som reaksjon på kritikk utenfra. Og synligheten dempes når den vitenskapelige forståelsesmåten igjen allmengjøres, for eksempel fordi kritikken har lagt seg. Denne allmengjøringen skjer tendensie1t, fordi sammenhengen mellom det nøytrale og det godtakbare er så sterk i det rasjonalistiske verdensbildet, slik at det nøytrale i den mannlige tenkningen stadig gir gjenklang i patriarkatets økonomiske realitet, mens det eksplisitt mannlige gir ulyd. 
Konklusjon 
V
i mener at en ikke kan begrunne vitenskapens mannlige karakter godt nok ved å påvise dens konkrete relasjon til vitenskapsmenn, for eksempel ved å vise at de aller fleste godtatte teorier har vært fonnulert av menn. En slik argumentasjon vil få fram noe, men la mye annet forbli i skyggen; det konkrete er av begrenset hjelp dersom mannlighet og vitenskap først og fremst er abstrakt og økonomisk forbundet, slik vi har hevdet. 
Sammenhengen mellom tenkningsfonn og byttefonn kan imidlertid i seg selv sees som en mannlig fortolkning. Også letingen etter de ulike kildene til vitenskapelig forståelse bærer preg av menns verden. I teorier der ny forståelse springer ut av det opprørske eller undertrykte, og ikke fra det bestående og etablerte, er det stadig det undertrykte eller opprør- 

lj 

ske i menns verden som vies oppmerksomhet, og ikke forholdene i kvinners verden. 
Men er det gitt at den vitenskapelige forståelsesmåten har sine kilder i de dominerende fonnene for samkvem, eller i deres motsatser? Hvorfor ikke i det ualminnelige, det som ligger utenom eller bak det bestående? Hva om det i virkeligheten for eksempel er omsorg for barn, og ikke markedsrnessig samhandling, som er hovedkilden ikke bare til ny erkjennelse, men også, i det skjulte, til de dominerende og anerkjente fonnene for vitenskapelig forståelse? - Den spekulative tanke er ennå ikke død. 
Litteratur 
Aristotle: Politics. Tospråklig utgave, overs. H. Rackham. Loeb, London 1977. Habermas, Jiirgen: Theorie des kommunikativen Handels. Band 2, Zur kritik der funktinalistischen Vemunft. Suhrkampf Verlag, Frankfurt 1981. 
Husserl, Edmund: Philosophy and the Crisis of European Man (1936); i Phenomenology and the Crisis of Philosophy, New York 1965. 
Macey, David: Lacan in Contexts. London 1988. 
Kapferer, Norbert: Science and technology: a critique of Soho-Rethel. I Phil Slater, red.: Outline of a Critique of Technology. London 1980. 
Lysgaard, Sverre: Arbeiderkollektivet. Oslo 1967. 
Ruben, David-Rillel: Marxism and Materialism. A Study in the Marxist Theory of Knowledge. Sussex 1979. 
Schanz, Hans-Jørgen: Træk av behovsproblematikkens idehistorie med særligt henblik på Marx og Engeis. Århus 1981. 
Sohn-Rethel, Alfred: Håndens og åndens arbeid. Rhodos, Danmark 1975.